Když zajde slunce , ruch opadne
vyjdu na ulici , vlasy rozpustím
ve větru volně mi vlají.
jdu po ulici ničím a nikým nerušen
Miluju ten pocit , když je šero a lampy prosvěcují cestu
vychutnávám okamžiky které mi tma nabízí
uklidněn zvukem města které jde zrovna spát
zapaluji cigaretu , zvolna potahuji
pozoruji dým , cítím ho , je sladký a voňavý
zastavím a opřu se o lampu a dokouřím
Citím se sám , dobře
jako saxofonista který vyhrává ten svůj smutný blues
jako bych ho slyšel , soucítím s ním
vím proč to dělá
chápu ho
ten pocit …
pocit že jsem na světě jediný
přímo uvniř veloměsta …
![](http://www.plastelina.cz/obrazkyb/fullbanner3.gif)
V rubrice: Poezie
08/04/2013 aaabasnicky
0